Resincronizare artizanală & corecturi: ***** paminotu *****
Pasagerii pentru zborul Air France 507 cu destinația Caracas
sunt rugați să se prezinte pentru îmbarcare la poarta patru...
Domnule, zborul a fost anunțat.
Regia
Pe acolo ?
Pe acolo, pe strada cealaltă. La dreapta...
- La naiba ! - Îmi pare rău...
Mă scuzați, n-am vrut.
- Sunt dezolat... - Nu-i nimic.
Chiar îmi pare rău !
Nu în Piața Saint Michele, vă rog !
- Dar unde ? - E o cafenea în colț, o știți ?
Ce mai așteptați ? Nu mă plătiți ?
Suntem în Franța, nu primesc dolari.
Nu am alți bani.
Îmi permiteți ?
- Plecați în străinătate ? - Plec la Caracas.
Poftim.
Nu prea sunteți în formă...
Nu credeam că sunt așa de "transparent" pentru cineva necunoscut.
Mulțumesc, doamnnă, dacă ar fi un...
Dar vă completez un cec.
Nu, nu e nevoie.
Deja nu ne mai putem despărți..
Oare ce caut eu în cafeneaua asta cu un bărbat necunoscut ?
Așa e ?
- Așa e... - Doriți ceva ?
Două cafele cu frișcă. Acum avem un motiv să fim aici.
- Încă aștept cecul... - Da, scuzați-mă.
- 80... Pe ce nume ? - 90.
- La purtător.. - Totuși...
Cum vă numiți ?
Towarski... Lydia.
- Towarski. To... - Cu "w".
Cu "w"... Lydia.
Mă scuzați. Doamnă, domnule...
Sunt dresor de câini și am impresia că...
- Las Vegas ! 1975. - Aveați un număr...
- Eram barman la "Tropicana". - Exact, acum îmi amintesc.
Cartea mea de vizită... Mă scuzați...
Când călătorești tot timpul, sfârșești prin a nu mai recunoaște pe nimeni..
Da, vin, vin...
Ați fost barman la las Vegas ?
Nu, dar omul acela avea nevoie să recunoască pe cineva.
Când simți așa repede singurătatea unui necunoscut...
Nu mă pot lansa în astfel de confidențe, doamnă.
Vedeți că vă spun "doamnă"... Înseamnă că respect distanțele.
Dar cu toată distanța, credeți-mă că nu exagerez
- importanța a două cafele. - Drăguț că vreți să mă amuzați.
M-aș simți mult mai bine dacă v-aș amuza pe cheltuiala mea.
O atitudine generoasă.
În curând amicul dumneavoastră nu va mai avea nevoie de nimeni.
S-ar părea că și dumneavoastră vă pricepeți să observați semnele disperării.
Am studiat puțin codul.
Mi-am pierdut fetița și soțul acum șase luni într-un accident de mașină.
Cred că a venit timpul să ne despărțim...
Curaj ! Lucrurile se pot aranja.
Când mă întorc în Franța mi-ar plăcea...
Da, desigur.
- Plecați departe ? - La Caracas.
Așa e, uitasem.
Poftim...
- Bacșișul e inclus ? - Da, e inclus.
Nimic...
- Voiam să mă asigur că vă voi recunoaște. - Ar trebui să vă duceși să dormiți...
Dați-mi un telefon.
Mă scuzați, domnule. Am impresia că...
- Domnule, veniți ! - E un prieten de-al dumneavoastră ?
Nu, l-am confundat... Dar el m-a recunoscut.
V-ar tenta un "reconfortant moral" ?
- Tocmai voiam să vă propun același lucru. - Barman !
Am un număr de dresură la cabaretul Clapsis. Ar trebui să-l vedeți.
Dar veniți repede. Curând voi pleca în Mexiko.
E un număr cunoscut în toată lumea. Opera unei întregi vieți.
Din nefericire am necazuri cu Asigurările.
Trei infarcturi...
Smrt.
Poftim ?
Smrt !
Înseamnă moarte în limba sârbă. Slavii au cele mai potrivite cuvinte.
Sunetele cele mai potrivite.
Moarte sună cel mai bine în sârbă, rusă și poloneză.
Are ceva reptilian, viperesc...
În Occident, sonoritățile sunt oarecum nobile...
"La mort", "la muerte", "der Tod"... Dar "Smrt"...
Ce-ați făcut după ce ați plecat din Las Vegas ?
- N-am fost la Las Vegas. - Nici eu, dar n-are importanță.
Oricum, mi-a făcut plăcere. Veniți diseară să mă vedeți la Clapsis.
Nu te întâlnești cu cineva zilnic. Cartea mea de vizită...
Mi-ați dat-o deja.
Întru în scenă la ora 11:00. Veniți...
Cu siguranță avem acolo prieteni comuni.
- Nu pot, iau avionul azi. - Poftiți telefonul.
- Fișa... - Unde ?
La Caracas.
Domnule, geanta dumneavoastră.
Era fermecătoare tot timpul.
Nu vreau să fiu indiscret...
dar sună ca o despărțire.
- Aveți un ochi ager. - Nu a fost greu...
Am cunoscut atâtea femei în viață, încât pot spune că am fost mereu singur.
Așa mi-a venit ideea acestui număr. Să nu-l ratați !
O să vin negreșit.
Din nefericire, sunt obligat să nu mai apar pe afiș.
Asigurările astea sunt o mare porcărie. Te lasă baltă cu prima ocazie.
Singurul lucru care mă preocupă e soarta lui Matto Grosso.
Poate ați observat că nu mă scapă din ochi...
- S-ar putea spune că-mi cunoaște problema. - Smrt !
Exact, îi e frică să nu rămână singur. Câinii sunt foarte anxioși.
Dar are șanse să mi-o ia înainte. O să împlinească 14 ani.
- Sunteți de mult împreună ? - De 13 ani.
I-a aparținut unei femei pe care am iubit-o mult.
- A plecat cu un cascador acum 22 de ani. - Geanta dumneavoastră !
Femeilor le place să-i ajute pe debutanți. L-a lăsat pe Mato Grosso să nu fiu singur.
Nu poate părăsi trupa, e un profesionist. Meseria !
Am opt caniși și un cimpanzeu. Păcat că plecați !
Ne mai vedem. Mi-ar face mare plăcere să ne revedem.
La revedere !
- Cartea mea de vizită. Ll - Mi-ați mai dat una.
Știți cum e...
- Noroc în Mexiko. - Caracas !
Asta e tot ce am !
Mă așteptam la ceva de genul ăsta...
Intrați, nu vă sfiiți !
Aveți aerul cuiva care a fost interogat de poliție toată noaptea.
N-am nevoie să le furnizez un alibi.
Sigur nu e vorba despre asta, dar e tot una...
- Sunteți... - Exact.
Și nu reușesc să scap.
Va trebui să rezist încă o noapte.
V-am făcut o confidență mai devreme.
Vă folosiți de prima nenorocire ivită în cale.
Vedeți, nici la mine acasă nu e mai nostim...
Vi-l amintiți pe prietenul meu din Las Vegas ?
Cel cu pudelul cenușiu...
Se numește Senor Galba și colecționează infarcturi.
Își face griji pentru câinele lui. Îi e frică să-l lase singur.
Deci, câinele nu-l scapă din ochi, de parcă ar ști...
Și Senor Galba se îmbată în timp ce câinele îl privește fix.
M-am gândit că poate v-ar interesa.
Nu aveți câine ? Stați liniștită. Nu vreau să candidez pentru post.
Din fericire ! N-aș ști unde să vă pun. Ați ocupa prea mult loc.
Când zâmbiți se vede că ați fost multă vreme fericită.
În sârba i se spune "Smrt"
și înseamnă cam același lucru cu flautul dumneavoastră indian.
Senor galba mi-a dezvăluit acest lucru.
Acum, că știți totul, pot pleca.
Nu, nu sunt beat.
Și iubesc femeia așa cum o poți iubi, uneori.
Cred că vă pricepeți la asta, în pofida tinereții dumneavoastră.
- Am 45 de ani. - Nu, întotdeauna exagerăm.
Ne spunem că s-a terminat, ascultăm o arie nesărată la flaut...
Trăim singuri, pentru a ne dovedi că putem s-o facem...
Dar privim un străin ca și cum ar fi încă posibil...
N-am venit aici ca să cerșesc. Ceea ce este un alt fel de a cerși.
Sper că ne vom revedea, totuși.
Și eu sper.
O să vă întrebați dacă mai există supraviețuitori ai acestui naufragiu...
Nu întreb nimic. Poate c-o să citesc în ziarele de mâine.
Totuși, nu păreți a fi un nenernic.
Ar fi trebuit să insist. Poate că obțineam ceva...
Nici pentru Montreal nu mai sunt locuri, domnule.
Aveți un zbor mâine dimineață, la ora 8:30...
- Yaounde ? - Asta e în Afrika...
Cât despre Rio de Janeiro... aveți un zbor pentru Columbia la miezul nopții.
- De acolo veți găsi sigur o legătură. - Miezul nopții e prea târziu. Yaounde.
Zborul Air France 144 cu destinația Calcutta...
Am timp să-l prind pe ăsta ? Zborul spre Calcutta...
- Nu cred că am timp să completez biletul... - Am bilet.
- E pentru Calcutta ? - Nu, pentru Caracas.
Am pierdut avionul de azi, de la prânz.
- Vom vedea ce putem face, domnule. - E vorba de câteva minute...
Îmi dați voie...
Michel Folin. Verifică-l repede.
Michel Folin ! Pare grăbit să părăsească teritoriul.
- Ce cauți aici ? Pleci ? - Da, plec în vacanță.
Aș dori să faceți o verificare. Un anume Michel Folain...
Zece luni de concediu ? Exagerezi ! Și doamna ?
- Plec singur. - Atâtea luni ?
Mai multe, dacă rezist, mai puține, dacă e insuportabil.
Și Yanique a acceptat ?
A fost ideea ei.
Te invidiez ! Soția mea... Chiar te invidiez !
De mi s-ar întâmpla și mie la fel !
Îți amintești ultimul week-end petrecut împreună ?
V-am urmărit multă vreme și am încercat
să-i explic nevestii-mii că voi aveți o relație cu adevărat inteligentă.
S-o săruți pe Yanick și să-i spui că e o femeie pe cinste.
FăRă CAZIER SEMNALMENTE NECUNOSCUTE
N-A FOST DAT ÎN URMăRIRE
- Călătorie plăcută. Unde pleci de fapt ? - La Caracas.
Călătorie plăcută.
- Tot la Yaounde plecați ? - Da, la Yaounde.
Strada St. Louis en Ile nr. 15.
- Etajul 6, pe stânga. - Se va întâmpla și asta !
Francezul nu mai iese din mașină. Dar n-am ajuns încă până acolo.
Vă înșelați.
Nu veți găsi nimic aici. Nici măcar o vestă de salvare.
Vă rog...
Bine...
Nu știu de ce fac asta.
Sinucidere lentă...
Asta trebuie să fie... Să nu fii supărat pe mine.
Deocamdat... n-am nici un motiv să fiu fericită.
Cine vorbește de fericire, Lydia ? Aici e vorba de ajutor reciproc.
Ai văzut că nu sunt bună de nimic.
Evident... O spui de parcă ar fi bătut în cuie.
Când s-a întâmplat ?
Acum șase luni. Dar nu vrea deloc să-mi treacă...
Mă întreb dacă nu cumva mă leg de amintire transformâd-o într-o rațiune de a trăi.
Altfel, n-aș mai ști ce caut aici.
Au fost martori care l-au văzut pe soțul meu pierzând controlul mașinii.
- Conducea cu viteză ? - Nu.
Nici măcar nu așezase fetița pe bancheta din spate...
Poate că relația mea cu el deja se terminase...
Poate am nevoie de scuza asta ca să-i port pică.
În acest caz ar trebui să pleci departe.
Caracas ?
- La Caracas. - E prea departe.
Și după cum spuneai...
Ar trebui să mă întorc. Vrei să bei ceva ?
- Un ultim pahar ? - Chin-chin.
- E recent ? - Ce anume ?
Ai pierdut o femeie.
S-a întâmplat acum un secol.
- Pe cine căutați ? - Dl Galba, vă rog...
Ah, sunteți veterinarul ! Drept înainte...
Dl Galba, vă rog...
- Ah, veterinarul... - Coborâți pe acolo...
Da, da, da...
Toată lumea la locuri ! Veniți !
Moartea e aceiași peste tot. Dintr-o dată, totul devine roz.
- Dar nu se întâmplă mereu... - Nu sunt veterinarul.
Așa se spune... Vă așteaptă.
Cum a fost la Caracas ?
Vă promit că mă ocup de câine.
De ce ? Vi s-a spus că mor diseară ?
Nu, dar vreau să fiți liniștit.
Permiteți-mi să fiu uimit...
Apăreți brusc și-mi spuneți că vă veți ocupa de câine.
Ca și cum ați fi sigur că astă seară voi părăsi afișul.
V-ați întâlnit cu cineva pe culoar ?
Dl Galba, v-am spus că mă voi ocupa de câine.
Totul va fi bine. Puteți muri liniștit.
Vă bateți joc de mine ?
- Ați văzut pe cineva murind liniștit ? - Se poate întâmpla în somn.
Se spune că așa e cel mai bine.
La naiba ! Numai asta-mi mai lipsea !
Cum să nu înnebunești ? Matto Grosso e un bun câine de pază.
Sigur o să latre.
Vă sunt recunoscător că ați trecut să mă salutați.
- Este o meserie... - Încercam să-mi omor timpul.
Și-l omorâți indiferent unde, nu contează când...
Îmi permiteți ?
Deci, vreți să luați câinele și să fiu liniștit ?
- Întrați în zece minute. - El e Sven Svenson, asistentul meu.
E student la filozofie. Pregătește o lucrare despre mine.
Ne-am întâlnit deja.
Dintr-o dată totul devine roz...
A plecat ? Nu s-a întors încă ?
Nu vrea să răspundă...
Vedeți dumneavoastră, eu și Matto Grosso...
avem o mare experiență în problemele de cuplu.
Ori există probleme, ori există cuplu, dle Matto Grosso.
Dar ea nu răspunde... Asta e problema.
N-am avut niciodată probleme de cuplu.
Există întâlniri ghinioniste, astai tot ! Ghinioanele...
Mulțumesc.
Dar suntem condamnați să trimitem mesaje care nu ajung niciodată.
Ar trebui să-mi vedeți numărul. Opera unei vieți...
Un ghinion exemplar ! O sticlă aruncată în mare.
Numai că marea nu mai există. Nu mai există decât sticle...
Alo, voiam să vă spun că domnește o asemenea stare de confuzie
încât toate deciziile se traduc prin acțiuni contrarii... Deci, vă datorez o explicație.
Nu cunoașteți pe nimeni la Paris ?
Nu puteți rămâne mereu singură, ascultând acel flaut indian.
În India e de înțeles, la o altitudine de 5.000 de metri,
nu se mai respiră, se expiră doar.
Dar în Place de St. Louis...
Știu că, atunci când oamenii nu se cunosc, totul pare cu putință.
Dar știți bine că n-o să vă vorbesc despre dragoste și nici despre prietenie.
- Doar despre ajutor reciproc. - Ascultă Michel.
- Michel te cheamă, nu ? - Da, Michel...
Eu te-am lovit mai devreme, ieșind din taxi. Îți amintești ?
Ești beat de nefericire. Ce faci ?
Îmi promisesem că plec departe ca să nu fiu tentat să mă întorc acasă.
Dar n-am putut.
Sunt ceea ce se numește un "bărbat slab".
Noi, bărbații slabi, când iubim, exacerbăm sentimentul
dacă suntem obligați să plecăm, din oribile motive tehnice...
Încerc să vă spun că pentru noi, bărbații slabi,
despărțirile definitive independente de voința noastră,
dilată înfricoșător dimensiunile tandreții.
Cred, doamnă, că sunteți o femeie puternică și vă rog să mă scuzați.
Vedeți, spun "doamnă" ca să subliniez că suntem doi străini.
Unde ești ?
La Clapsis, la dl Galba. Cel care are probleme cu asigurările.
Așteaptă-mă la bar. Vin imediat.
- Măi să fie ! - Jackson e cel mai mare cimpanzeu
al erei creștine !
- Ceva nu e în ordine, domnule ? - Va fi mai bine când se va sfârși...
Senor Gâlbăș consideră acest număr opera vieții lui.
Cu totul dezgustător !
Deriziunea, degradarea... ființa și neantul...
Nu vi se pare destul de odios și așa ?
Am mai văzut dresură de cimpanzei și pudeli
dar asta e cea mai bună dintre toate !
- Sunteți belgian ? - Nu ! Da' de unde ? Ce idee !
De ce sunt îmbrăcați în roz amărâții ăia de pudeli ?
Viața în roz... Puțin optimism și vice-versa.
Este un număr grozav !
Poți deghiza un belgian în japonez și vice-versa...
Întotdeauna e loc de mai bine. Nu există limite !
Îl veți vedea imediat pe contorsionist.
Întră în scenă într-o cutie de pălării. Nu-ți vine să crezi !
- Aveți o fisă, vă rog ? - O fisă ?
Mulțumesc.
- Ce s-a întâmplat ? - Sunt eu, Michel.
N-ai dat nici un semn se viață de șase luni, nemernicule !
Dacă nici pe prieteni nu-i mai poți lăsa baltă...
De ce suni la ora asta ? Nu puteai aștepta până mâine ?
- E ceva grav ? - Monique e bine ?
Foarte bine. Ce s-a întâmplat ?
S-a plâns mereu că nu vorbeam destul...
"Cuvintele sunt făcute să te scoată din încurcătură", așa zicea ea...
Am încurcături, Jean-Louis !
Michel.
Cine e ?
Ce s-a întâmplat ? De ce nu vii aici ?
Ce s-a întâmplat ?
Un cimpanzeu negru dansează passo doble cu un pudel roz.
Este un "concurs de dresură", cum se spune...
- Ce tot spui ? - Nimic...
Imposibilul ne dă târcoale.
Mai e un tip care intră în scenă într-o cutie de pălării.
- Adevărate capodopere ! - Ești beat.
Încerc, dar nu-i nici un pericol.
Vii tu aici, sau vin eu acolo ?
Te-am sunat ca să treacă timpul mai repede...
- În curând se va termina. - Ești singur ?
- Aștept o prietenă care are nevoie de mine. - Ce face Yanick ?
- Ne-am despărțit. - Nu se poate !
Îți bați joc de mine ?!
M-a părăsit în noaptea asta.
De-aia te-am sunat. Trebuia să-i spun cuiva...
De necrezut ! V-ați mai certat ca toată lumea...
Nu, m-a părăsit definitiv.
Nu ne vom mai revedea.
Niciodată.
Alo, mai ești acolo, Michel ?
Da, sunt aici... Nu aveam o altă soluție.
A discutat îndelung, cu calm... Situația devenise intolerabilă.
Am hotărât să terminăm brusc. Fără agonie, fără suferință prelungită..
Am observat la ea o oarecare urmă de vanitate feminină.
Nu... de fapt poate că se numește... demnitate.
Binențeles, am mai fi putut rezista o vreme...
Poate câteva săptămâni în plus, până la limita rezistenței...
dar o cunoști pe Yanick. E o femeie mândră !
Așa că am hotărât împreună să plec...
la Caracas.
A spus că așa va putea "pleca" mai ușor...
Vrei să-mi faci o poză ? - Alo... Michel ești bine ?
N-aș fi crezut că vă veți despărți vreodată.
Iartă-mă că te întreb, dar... Există altcineva ?
Altcineva ? Nu cred...
Nu sunt credicios, dar sunt sigur că există undeva un ticălos fără pereche...
care ne supune la toate astea cu o așa o cruzime, cu o asemenea indiferență.
Încetează Michael ! E un alt bărbat în viața ei ?
Scuză-mă, dar nu înțeleg ce vrei să spui...
Îmi pare rău că te-am trezit, dar intrasem în panică.
Sigur nu vrei să vii încoace ?
Nu, trebuie să prind avionul. Poate plec cu o prietenă...
Yanick ar fi vrut să plec cu cineva.
Te părăsește, dar nu vrea să te lase singur...
Știe că nu pot trăi fără ea. E felul ei de a fi cu mine.
Lăsându-se înlocuită de alta !
Nu le voi înțelege niciodată pe femei !
Nu spune tâmpenii, Jean-Louis !
Dintre toate lucrurile prestabilite, ele sunt singurul lucru care are sens !
Voiam să spun că Yanick... azi-noapte...
- Se va întoarce ! - Da, se va întoarce.
Monique avea dreptate. "Cuvintele te ajută."
Sunt un soi de vestă de salvare. Te țin la suprafață...
Firește că se va întoarce !
Dar nu va mai fi aceiași.
Va avea o altă privire, o altă înfățișare...
O altă viață, alte probleme...
- La revedere, bătrâne. - Michel !
Mă bucur că m-ai sunat.
Când o femeie ascultă muzică de una singură, e o urgență !
Ador confidențele.
Cel mai oribil lucru din lume e un barman beat.
- Șampanie ! - Lydia, ți-l prezint pe Senor Galba.
- Ne-am cunoscut deja. - Nu beau în orele de serviciu !
Da, ești un băiat bun. Veniți...
Voi fi încântat să vă țin companie. Câinele...
- Aștept veterinarul. - Ar trebui să-i faci o injecție letală.
Îi datorezi acest serviciu.
Ai văzut că nu se simțea deloc bine pe scenă !
Nu se poate !
Poliția ! Am întotdeauna o mică rezervă în casă. O vreți ?
- Mai e vreo ieșire ? - Veniți în cabina mea...
Nu mai e altă ieșire, dar cel puțin avem asta...
Jacques, Robert !
Ia te uită, Michel ! Credeam c-ai dispărut.
Încerc, încerc.
- Yanick, ce face ? E aici ? - Invitația rămâne valabilă, vă aștept.
Îmi refac viața.
- Prietenii mei, o prietenă... - Doamnă...
- Cum merg afacerile, Robert ? - Bine.
- Ce face Suzette și copii ? - Bine, bine.
Vă privesc și nu vă recunosc.
Lipsește o singură persoană și totul se schimbă.
La revedere.
- Cât timp îți mai trebuie să omori ? - Șase-șapte ore. Femeia de serviciu
- vine abia la opt. Are cheie. - Tu nu ai ?
Am aruncat-o. Să nu fiu tentat...
să mă întorc. La ora opt mergem acolo.
Să-i înfruntăm pe medici, pe vecini, pe polițiști...
și pe fratele, care este un nemernic autentic.
Dar poți merge și la Roissy să iei primul avion.
Ai rămas lângă ea...
Și tot ce-mi ceri e să te ajut.
Să te ajut să treci peste noaptea asta.
Aveai nevoie de o prezență feminină.
Îmtâmplarea a făcut să fiu eu aceea...
Mai am șapte ore de libertate. Putem face multe lucruri în timpul ăsta.
Putem reveni la Galba, putem face dragoste...
Tu crezi că rolul femeii
este acela de al ajuta pe bărbat să supraviețuiască. N-am vocație pentru asta !
Și totuși ești aici !
- Nu ți-a trecut prin cap ideea că aș putea fi și eu urmărită ?
Și că nenorocirea altora să te consoleze ?
- Vii cu mine ? - Nu, mulțumesc.
E rău, dar nici chiar așa !
- Mă scuzați. - Nu-i nimic.
- Se întâmplă adesea. - Da ?
Ieșiți de la Clapsis ?
- S-a terminat numărul cu câini ? - Da. De ce, voiați să-l vedeți ?
Nu, dresorul e clientul meu. Mă caută în pauză să-i țin companie.
E cardiac și-i e frică de moarte. Trebuie să aibă mereu pe cineva lângă el.
- Nu înțeleg de ce, dar... - E o superstiție mexicană.
- Nu știam. - Moartea așteaptă să fii singur ca să vină.
E o chestie mexicană ?
Indiană. Asta credeau indienii din regiunea St. Christobal.
- Frumos ținut ! - Nu mi-a spus că e mexican.
Nu e. Dar tragi nădejde de unde poți.
Da... Îmi cer încă odată scuze.
- Nu e nevoie. - La revedere.
Ar trebui să așteptăm într-un loc mai potrivit.
Vorbeai de ajutor reciproc... Accept oferta.
Trăim amândoi în imposibil. Ce-ar fi să-l împărțim ?
Iubesc un bărbat pe care nu-l mai iubesc. Încerc să-l iubesc cu și mai multă pasiune.
O să-ți arăt totul mai de aproape...
Nu cer atât de mult.
Mi-e indiferent dacă ceri sau nu ceva ! Acum e vorba despre mine.
Nu numai lumea ta se sfârșește. O să ți-l prezint pe soțul meu.
N-am nici o poftă să intru în amănuntele vieții tale.
Stai liniștit ! O să-ți arăt cum e la alții.
Nu o să te mai simți "unicat".
- Mi-ai spus că soțul tău a murit... - Mi-ai spus la telefon
că-mi datorezi o explicație. Ei bine și eu îți datorez una.
În fond, m-am culcat cu dumneata. Și, imediat ce m-ai sunat, am venit !
Vezi, încerc... Și eu încerc.
Nu înțeleg de ce trebuie să-ți întâlnesc soțul la ora asta...
Te vei simți mai bine după aceea.
Aici e.
Poate-ți par crudă, dar era timpul să ne cunoaștem.
- Bună seara, Nikolai. - Bună seara, doamnă. Domnule...
Lidocika, ce fericită sunt !
Lydia, draga mea... draga mea... Era foarte neliniștit.
A telefonat azi-dimineață, ca de obicei. Credeam că nu mai vii.
Bună seara, Sonia. Michel, un prieten. Dna Towarski, soacra mea.
Un prieten de-al Lydiei... Ce fericită sunt.
- Ne-am cunoscut la Caracas. - Sonia, te previn, nu e pur și simplu beat.
Nu e, dar trebuie să fie !
Trebuie să bei, să trăiești, să fii fericit !
În Rusia paharul trebuie să fie întotdeauna plin.
Dar vorbește rusește ! E rus ! Am simțit imediat ceva !
Ce anume ?
Ceva de-al nostru... E rus, Lydia ?
- La dracu' ! - Michel, și mai cum ?
Folin. Tata era de origine irlandeză și mama era italiancă.
Numele nostru se pronunță O'Foleen dar fiind născut în Franța...
Aproape că nu mai sunt ruși la Paris. Toți au fost deportați în '43.
Știți ce nenorocire a fost... Soțul meu nu s-a mai întors.
Îmi pare așa de bine că l-ai adus, Lydia ! Sunt sigură că veți fi foarte fericiți.
Ajunge, Sonia ! Ți-ai văzut fiul înapoi ! Dumnezeu ți l-a înapoiat.
Ai noroc ! Cât despre mine... Lasă-mă în pace !
Cum poți spune una ca asta, Lydia ? Nu e bine... Știi suntem aproape evrei.
Nu trebuie să vorbești așa, Lydia. Dumnezeu e bun ne citește în suflet.
- Scuzați-o, e foarte nefericită. - Nu e grav, sunt aici incognito.
- Geanta mea ! - În sfârșit...
Ai reușit să uiți ceva.
- Asta e bine, e foarte bine. - Veniți !
Vă voi prezenta prietenilor noștri. Azi e ziua fiului meu.
Sunt fericită că ați venit împreună.
Soacra mea e imbatabilă !
Familia mea e originară din Tiflis... de lângă Baku...
- Și bolșevicii v-au luat totul. - Exact.
- Lydia, draga mea. - Un prieten de-al, Lydiei.
- Max, un prieten de-al Lydiei. - Încântat.
Ce mai faceți ?! Aveți vești de la Nikolai ?
E din ce în ce mai greu...
S-a schimbat mult, a devenit imposibil. Vă spun eu...
- Totul e în schimbare. - Știu... știu...
Dar continuitatea va avea ultimul cuvânt. Restul trece...
- Ce mai faceți ? - Îmi petrec timpul.
Epoca e defavorabilă marilor talente.
- Nu mai există criterii... - Artă a știut întotdeauna să aștepte.
Îl cunoașteți pe Senor Galba ?
Galba... Galba... Este un abstract ?
Nu, un ilustrativ. Are o viziune personală asupra vieții și a morții...
- Puțin crudă, brutală chiar... - Nu mă pricep...
Am oroare de tot ceea ce ucide sensibilitatea.
A ucide sensibilitatea este, uneori, o chestie de supraviețuire.
- Sacha, l-ai cunoscut pe Mișenka ? - Nu știu.
Dar avem renunțări comune.
Bietul, Sacha ! De când a murit soția lui, s-a scrântit.
Nu, mulțumesc.
- O cunoașteți de mult pe Lydia ? - Da, dintotdeauna.
- Sunt fericită ! - De ce, doamnă ?
- Spuneți-mi Sonia. - De ce ești fericită, Sonia ?
Nu vreau să fiu indiscret, dar nu văd motivul fericirii tale.
- Nu te-am văzut de trei luni, Lydia. - Poate are alți prieteni, cine știe...
- Vă cunoașteți, desigur... - Da, desigur.
- Cum a fost călătoria, Pierre ? - O să-ți povestesc...
- Desigur, veniți la recepție... - Cu mare plăcere !
Vi-l prezint pe prietenul nostru Klaus... atașatul ambasadei Germaniei.
- De Vest ! - O să dăm și noi o petrecere.
A trecut mult de când Sonia n-a mai ieșit.
- Cel puțin 20 de milioane ! - E vorba despre 40 de milioane.
- E dificil. El vorbește de... - 60 de milioane.
Calculul e, poate, complicat dacă e vorba de 60 de milioane.
- Dumneavoastră nu participați la licitație ? - Ai mei au murit la Auschwitz.
- Nu beau dle Towarski. - Ce glumă !
Nu mai e același. Totuși, rămâne cel mai mare.
Cheamă-l pe domnul acela.
Domnule, dna Towarski vă așteaptă.
- Și tu ești rusoaică ? - Nu, portugheză.
Deci, Michel, te simți mai puțin "singular" ?
- Sonia ți-a spus că sunt insensibilă ? - A avut un zâmbet implacabil.
Nu mai rezist, nu știu ce m-aș fi făcut dacă nu te-aș fi întâlnit.
Nu mai am poftă de viață.
Se întâmplă din cele mai vechi timpuri.
Nu trebuia să te aduc aici.
De ce ? Mai trece timpul.
Promisesem că o să vin. Sonia este o femeie hotărâtă.
A decis odată pentru totdeauna să înghită totul cu entuziasm,
numai și numai pentru că Dumnezeu e bucătarul.
În felul ăsta sfârșește prin a fi fericită. Trăiește în străinătate de multă vreme.
Vine, deci, un moment în care asta e o victorie.
Poate plec cu dumneata mâine... Dacă vrei...
O să-l vezi pe soțul meu și vei înțelege de ce m-am agățat de dumneata.
- Te-ai agățat de mine ? - Da.
Când ai dat peste mine și ne-am privit...
E de ajuns să fii disperat. Te agăți de orice.
În jurul nostru, oameni hărțuiți, deziluzionați, la capătul puterilor.
Pe scurt, un chilipir.
Ți-am spus numele meu, ți-am dat adresa... M-am dus acasă, m-am aruncat în pat.
- Am plâns... - Și te-ai apucat să asculți flautul indian.
Și te-am așteptat. Va da un telefon... va veni...
Trebuie să vină ! Ca la 17 ani.
Ai venit, dar am intrat în panică.
- Spune-mi iubito, unde-i toaleta ? - Acolo.
- Prințesa Kulapupow. - Mă bucur...
- Ai intrat în panică și... - Și mi s-a părut imposibil.
Am fost bine educată. Am principii... te-am dat afară.
Din fericire te-ai întors.
M-am culcat cu tine... A fost dezastruos.
De când mi-a murit fiica tot încerc să-mi dovedesc că nu mai am dreptul să trăiesc.
- Doamne, Michel, am uitat că tu... - Mă simt foarte bine.
Yanick voia să plec. Să mă duc la Caracas.
Cântă bine, nu ? Sunt nemți din est.
Au trecut peste zid sub focul mitralierelor. Sunt emigranți, ca și noi.
Ne-au găsit imediat. Nu beți nimic ? Nu se poate !
Dragă domnule, sper că-mi veți face onoarea să veniți la recepția dată de ambasada mea.
Vă mulțumesc, dar vă înșelați. Nu sunt evreu.
- Nu vă duceți ? - Sunteți de-al casei ?
Nu, sunt francez. Nu cunosc pe nimeni.
Am fost invitat pentru că sunt directorul Teatrului Liric.
Nu, mulțumesc. Cine e sărbătoritul ?
Și eu îl caut.
Acum ne îndoapă cu fursecuri !
- Este o seară rusească, domnule. - Înseamnă că n-am motive de disperare...
De ce ? De ce nu mă lași să beau ?
Plecăm în câteva ore și ai, cu siguranță, câteva lucruri de făcut.
Ai băut destul.
Soțul meu a încercat ieri să se arunce pe fereastră.
Cu toate că are o gardă de corp care nu-l scapă din ochi.
Este o problemă de etică: Să lași sau nu fereastra deschisă ?
- N-am dreptul să decid. - N-ai putea vorbi cu el despre asta ?
În sfârșit, te îngrijești și de alții.
- Bine, acum cred că pot pleca. Vino ! - Lidocika !
- A insistat să vin astă seară și acum ? - E târziu.
- Mi-ai spus că aproape nu mai doarme. - Azi după-amiază a tras un pui de somn.
20 de minute... doctorul e foarte mulțumit. Dar e foarte nervos.
- E mai bine să... - Pentru că sunt cu un prieten ?
- Nu va ști niciodată nimic. - Mișenka !
- E comic felul în care rusifici numele. - Trebuie să ai și simțul umorului...
Nu e din cauza dragului nostru Mischenka. Dimpotrivă !
- Vreau să fii fericită. - Te agiți prea mult, Sonia.
Toată lumea știe că ești o femeie admirabilă.
Nu sunt supărată pe tine.
- Înțeleg că ești nefericită. - Aici e Templul Iertării...
Î se iartă lui Dumnezeu, li se iartă nemților, rușilor... Totul se iartă !
Nora mea nu are noroc, Michel. Nu crede în Dumnezeu, nu are pentru ce trăi !
- Și dumneata ? - M-ați luat pe nepregătite.
- Și dumneata ? - Goale...
Ești beat, Mișenka. E beat ! Ți-am cerut să vii, Lydia,
pentru că prietenii noștri ar fi fost șocați dacă n-ai fi fost aici astă seară.
- Aici am venit. - Te-am apărat mereu, Lydia.
Nu te-am criticat niciodată. Te-ai măritat cu fiul meu.
- Ține mult la tine. - De unde știi asta ?
Ți-a pronunțat numele uneori.
Spune "mama" cu mare ușurință.
Altă dată...
Ai puțină răbdare, scumpo. Aproape că reușește să pronunțe corect
unele cuvinte. A făcut progrese uriașe cu latina.
Vocalele sunt întotdeauna la locul lor.
Nu mai e nimic de mâncare.
Da, lasă-ne ! Asta nu mai contează.
Încă puțină răbdare, iubito !
În curând nu va mai avea probleme cu alfabetul.
Sunt sigură ! Dumnezeu ne va ajuta. I-am iertat prea multe.
Eram mult mai tânără decât Lydia când nemții l-au luat pe soțul meu.
Trebuie să beau ceva, altfel risc să mă trezesc.
- Nu mai e nimic, domnule. - Și tu ești portugheză ?
Nu, bretonă.
- L-ați găsit ? - Da.
E în spatele ușii aceleia. Învață alfabetul.
Bună seara Alain.
Soțul meu Alain Torwalski... Michel Folain, un prieten...
Resincronizare artizanală & corecturi: ***** p a m i n o t u *****
Vă invită să luați loc.
Kleiner Floh gebissen. Macht tacktack.
Oh, Kamillentee, oh, la la.
Oh, Kamillentee... pscha. Pscha. Pschi. Pschi...
Aber Puppchen.
Vezi, Lidocika ? Acum pronunță cuvinte întregi.
Zusammenhängend !
Knochenklarinette und Rubaba.
Zip-zip, buet-buet, apsea-apsea.
Peret schläft Kopf... Dischabi-gotschabi.
Michel, recită din La Fontaine !
Nein. Du...
- Apsea-apsea. - Michel, te rog...
Vorbește în jargon, ca toată lumea.
- Nu i-a afectat gândirea. - Așa e.
Oh...
S-ar putea pune pe picioare o ideologie... O nouă dialectică.
- Îi dezvoltă limbajul gândirii. - Te rog, Michel !
De ce mi-ai arătat toate astea ? Am destule pe cap.
- Noroc că nu înțelege ce spunem. - De unde știi asta ?
- Gândirea nu i-a fost afectată. - Exact !
Cuvintele ajung deformate la el.
Atunci, hai să deformăm cuvintele.
Întâmplarea te pune, uneori, pe calea cea bună.
Lch hab gesagt: ganz genauso.
Așa...
Și zboară, așa...
Da...
Doamna...
Doamna este soția ta...
Batagass... Verschwunden.
Nicht gekonnt.
Spune... Iubesc... iubesc, Lydia...
Dydia... Dydia...
Nikototo... Dydia...
Iubesc Dydia...
Dydia, iubesc...
Iubesc... iubesc ! Dydia !
Dydia iubesc !
Dydia...
Dydia iubesc !
Dydia...
- Dydia ! - E mai bine acum Michel, nu-i așa ?
Te simți mai puțin "singular" ?
"Totuși, conducătorul bandiților n-a murit...
chiar dacă sângele îi țâșnește din piept..."
Nu avem nici un motiv să respectăm nefericirea !
- Nefericirea trebuie profanată. - "Banditul a căzut în genunchi...
cu capul în țărână. Brusc se ridică într-un ultim efort.
Ridică brațul amenințător către adversarul lui..."
- Încântător de patetic. - Da, luați ce doriți.
Au băut tot, dar am păstrat o sticlă.
- Suprimați sectorul privat. - Nu, e din băutura casei, domnule.
Trebuie suprimat sectorul privat al nefericirii.
Poftim ! Toți suntem frați. Gata cu lupta !
Ești tânăr, mai trebuie să aștepți.
Mai ai să treci încă prin multe.
Poți deveni victimă.
Georgienii pot trăi 100 de ani mâncând iaurt.
Numai iaurt, băiete ! Nimic altceva !
Când ești tânăr, te crezi nemuritor.
E normal !
O aștept pe dna Towarski. E cu soțul ei.
Sunt sigur că au ceva să-și spună.
Scuz-o, Michel. Voi poate nu sunteți obișnuiți.
Toată lumea își dorește, azi, să fie fericită.
Chiar și imigranții, chiar și bătrânii.
Se pare că nefericirea a devenit o a doua natură pentru tine, Sonia.
- Ajunge, nu e momentul. - Nu, Lydia n-a învățat să fie nefericită.
- Ea e revoltată. - Valea Plângerii...
Suntem aici, pentru a suferi.
Cine a spus că evreii nu sunt creștini ?
Dacă voi fi vreodată fericită, Sonia,
promit să merg la Lourdes să mă vindec de această boală.
La revedere, la revedere, Mișenka. Să ai grijă de ea.
Ce i-ai spus fiului meu ?
Am fost odioasă, binențeles. Dar mă simt mai bine.
Unde e Caracas ?
Mi s-a propus un post de asistent social în Bangladesh.
- La naiba ! - Când încetezi să fii nefericit
- pentru a deveni ticălos ? - Ar fi trebuit să-l întreb pe directorul
- Teatrului Liric. - Am fost odioasă...
dar tot nu mă simt mai bine. Am încercat totul.
Da...
- Ai luat-o pe un drum greșit. - Ce trebuie să fac ?
- Fă stânga-împrejor și mergi până la capăt. - Bravo !
Când Alain a ieșit din spital, am încercat să-mi continui viața cu el.
Suferă de afazie motorie.
De aia face el așa.
Face așa ore în șir... E imposibil de comunicat cu el.
- Nu simplifică lucrurile, nu-i așa ? - Ăsta nu mai e cinism, e moarte.
La ce servește ?
Poate că nu e cazul, dar în viață te bazezi întotdeauna pe ajutorul cuiva.
- O iluzie. - Poate...
- Dar suntem aici, împreună. - Vorbește-mi despre ea.
Într-o zi mi-a spus: Gata ! Până aici !
Voia să moară. Cum să n-o ajut ?
O să mă întreb tot restul vieții dacă nu cumva l-am ajutat
pe soțul meu să moară, ca să întrerup o suferință pe care n-o mai suportam...
Cum să suport o asemenea calamitate ?
Ce înseamnă asta, doamnă ? Treceți pe unde vreți,
faceți tot ce vă taie capul ? Știți că mergeți pe sens interzis ?
- Trebuie să meargă undeva și se teme... - Actele ! Ce ați spus ?
- Nimic. Nu puteți înțelege... - Nu vă mai amestecați
Nu vă mai amestecați dacă nu doriți să dormiți la circă.
Ziceai că într-o zi, ți-a spus: "Până aici, nici un pas mai mult !"
Da, da...
După aceea mi-a vorbit despre tine.
Vorbea cu atâta prietenie...
cu atâta prietenie încât după multe luni am simțit în noi speranța...
I-ar fi plăcut să te cunoască și să te sărute inaunte de a pleca.
Ar fi vrut să-ți spună câtă nevoie avem amândoi de tine.
Nu cred că-ți dai seama cu câtă indiferență
și cruzime față de mine te străduiești să iubești o altă femeie.
Privindu-te... văd chipul unui bărbat disperat.
Circulați, circulați !
Nu aveai puterea să părăsești Parisul.
Dar e, totuși, o trădare. Îi promiseseși...
A vrut să te cruțe.
S-a gândit, poate, că nu avea curajul s-o facă, dacă rămâi.
Cât e ceasul ?
Patru...
N-a mai rămas piatră peste piatră.
Ea știa că trebuie să construiești.
Asta înseamnă că nu va mai fi niciodată altcineva.
Va fi ea, pe totdeauna.
Avea dreptate să-și pună toate speranțele în tine.
I-ai dat totul, Michel. Nu mai rămâne nimic pentru alta.
Cu cât dai mai mult, cu atât mai mult îți rămâne...
Mai am un strop de viață... Asta-mi rămâne de dat.
Nu-mi trebuie viața ta. Ți-o cedez pe a mea.
Am puține lucruri și cer și mai puține.
Puțină tandrețe îmi e de ajuns.
Este un alt fel de a spune că ești foarte exigentă.
Da, foarte...
Și cred că noi doi am fost deja înfrânți.
Orice victorie trece printr-o înfrângere. Avem răspunsuri pentru toate.
Plecăm mâine dimineață.
Zâmbește, a ieșit soarele.
Doamne, Michel !?
Sunt aici... Alți bărbați sunt, poate, în stare să trăiască în altă parte.
Eu nu, eu nu...
Nici o urmă...
Ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
Aș vrea să vii cu mine până acasă, Lydia.
- Bine. - Vom pleca apoi. Ai pașaport ?
Mergem direct la Roisy...
destinația Mexiko !
E Alain. Mă sună în fiecare dimineață.
Nu plec cu tine, Michel.
Iubești femeia cu atâta fervoare. E prea mult pentru mine.
Pleacă singur, te voi aștepta.
- Deocamdată nu ești tu, ești ea. - Bați câmpii, Lydia.
Îți propun o aventură în care doar prudența ne poate pierde.
- Mi-ai spus că e vorba de fraternitate... - Da, de fraternitate, dar de asemenea...
și despre profanarea nefericirii într-o vreme în care fiecare țipă de singurătate
și nimeni nu știe că țipă, de fapt, din iubire.
Spun doar că e, poate, mai bine să rămân la Paris.
E mult mai greu aici decât într-o țară de vis.
Vom ști mult mai repede la ce să ne așteptăm.
Aici nu se va schimba niciodată nimic... pentru tine, pentru mine...
Trebuie să plecăm, Lydia.
Bine, mă duc să-mi strâng lucrurile.
Alo... da ? Aș dori cu Senor Galba.
Galba ! Sunt prietenul lui din Las Vegas.
Prietenul lui ? Puteți veni până aici ?
- Ceva nu e în ordine. - Inima ?
Alo... alo !
Mi-a cerut să rămân cu el, dar nu vreau.
Mi-e frică...
Dumneata erai ?
Ți-ai uitat geanta la mine.
Apropo, știai că Matto Grosso a murit ?
- Nu, încă n-am citit ziarele. - L-a lăsat inima.
- Așa dintr-o dată: pluff ! - Smrt !
Exact. Smrt. Eram foarte atașat de el.
Îi era teamă să rămână singur. A ales să plece primul.
Dar eu sunt bine. Am contracte pentru încă doi ani.
- Felicitări ! - Nu știu ce voi face...
- Fără Matto Grosso. - Găsiți un alt câine.
Sigur... dar prietenia se consolidează în timp...
Avea felul lui de aș pune botul pe labe...
Mă privea de parcă eram singurul lucru care conta...
Înțelegeți ?
Mi s-a întâmplat și mie să-mi pun botul pe labe și să privesc pe cineva
ca și cum ar fi fost singurul lucru care conta în viața mea.
Trebuie să închid, Galba. Trec să-mi iau geanta.
A murit înainte de vreme. Era totuși un intuitiv.
Ar fi trebuit să simtă că mai am ceva timp de trăit.
Aveam cel mai bun număr din lume ! Am repetat și azi noapte.
Asta spune tot ! Da, geanta dumitale e aici.
Plecați ? Frumos oraș Caracas.
Urcați direct în camera 57.
Da, sunt singur. A fost o prietenă, dar a plecat.
Nici măcar nu și-a luat banii. O speriată !
Vino ! Contez pe dumneata. Am oroare de camerele de hotel.
Ascultă, Galba ! Mi-a murit cineva azi-noapte.
Trebuie să trec s-o văd. Vin la dumneata după aceea.
- Perfect ! Să nu întârzii ! - Nu-i nici un pericol.
Îmi împrumuți o batistă ? Ți-o dau înapoi mai târziu.
Regret că mă vezi în starea asta.
N-am avut timp să mă schimb. Port cămașa asta de trei zile.
- De că mă privești așa ? - Nu poți continua așa, Michel.
Ba da, Lydia. Toate recordurile pot fi bătute.
Vrei să iei un taxi sau te conduc eu ?
Ar fi amabil din partea ta dacă m-ai însoți.
Dydia ?
Da, Alain ! Da știu... Cu toții știm...
Nu-i vina nimănui. A fost un accident stupid.
Fetița stătea pe bancheta din spate... Nu aveai viteză mare...
Sunt sigură că înțelegi unele cuvinte.
Va fi din ce în ce mai bine.
Curaj ! Vei reuși într-o zi.
Vom învinge, pentru că suntem cei mai puternici.
Mă topesc după metastaze și slogane !
Dumnezeule ! Dumnezeul meu milostiv ! Tu care ne faci dreptate...
Nici Spartacus nu mai luptă. Doamne, nu mai are cine.
- Crezi că sunt potrivite ? - Le-ar adora...
ți-a cerut să nu te duci s-o vezi moartă, nu-i așa ?
Să nu mă duc singur. Dar cu tine...
Unde e ?
Domnule, doamnă... Unde mergeți ?
Soția dumneavoastră...
Adusesem cornuri și lapte pentru amândoi. Nu știam că nu sunteți acasă.
Am adus micul dejun, am văzut-o... Ai fi zis că zâmbește.
Avea un aer liniștit... I-am spus, "Arătați mai bine în dimineața asta".
Când am înțeles, am vrut să sun după doctor, dar firul era tăiat cu foarfecă.
Am sunat de la doamna de deasupra. Au venit și au cotrobăit peste tot...
- V-ați uitat cheile pe comodă. - Știai că o să se sinucidă !
Sunt sigur că făcuserăți o înțelegere.
Nu aveai dreptul s-o lași să facă asta ! Speranța durează cât viața, știi bine asta.
Exact ! Dar o bătălie nu înseamnă un război !
Cumnatul meu... Dna Lydia Towarski.
Comisar Purbeque... Sunteți dl Folin ?
Știați că soția dumneavoastră...
Ba bine că nu ! Nici n-a încercat s-o împiedice !
Măcar asta ar fi putut face ! Îi datorează totul, dle comisar !
- Chiar el a spus-o ! - Și continuu s-o spun.
Mi-a lăsat din ce să trăiesc. Din ce să trăim, eventual...
Nici tu nu stai rău. Ți-a lăsat apartamentul Din Nișă și mașina. Mașina de sport !
Dle Folin...
Dacă spusele cumnatului dumneavoastră ar fi adevărate...
ar fi vorba de non-asistență a unei persoane aflate în pericol.
Nu, dle comisar, e vorba de asistență, comisare. De asistență !
Doamna știa ?
Lăsați-mă să termin. Durează numai câteva minute.
V-am prevenit, dle Folin, să nu-i lăsați flaconul la îndemână !
Fiind conștientă de gravitatea bolii...
Doctorul mi-a atras atenția asupra acestui lucru... Nu-i așa doctore ?
Spune-mi mai degrabă cum s-a întâmplat. A durat mult, a fost...
- A adormit, pur și simplu. - Mulțumim, doctore.
Medicul legist termină imediat.
- Doamnă, aș prefera să așteptați aici... - Nu am ce să-i ascund dnei Towarski.
Toată povestea asta o privește.
Cheile dumneavoastră ! Au fost uitate în apartament.
Sau lăsate !
Firele telefonului au fost tăiate. De ea sau de dumneavoastră...
Asta făcea imposibilă orice legătură cu exteriorul.
- Și invers... - Nu vă mai obosiți, dle comisar.
Soția mea a hotărât că se săturase de suferință și decădere fizică.
Mi-a cerut, deci, s-o ajut. Să-i fiu complice.
Am jurat să fim împreună la bine și la rău.
Am avut, timp de ani de zile, binele.
Și am fost nevoiți să înfruntăm ce-a fost mai rău. Asta am făcut !
Am făcut tot ce trebuia pentru a o ajuta, dle comisar.
Cred că vă ajunge pentru raport.
De ce ați plecat, lăsând-o singură ?
Așa a vrut ea. I-am respectat dorința.
Dacă trebuie să fac vreo precizare, o voi face înaintea judecătorului.
Doamna știa ?
Curaj !
Bună seara, dle comisar.
Dle Folin, soția dumneavoastră ne-a lăsat o scrisoare
în care ne-a povestit totul. Aveți noroc !
Mi-a cerut să n-o văd după...
Cochetărie feminină...
Nu voiai ca moartea să dea mai mult decât ia.
Ți-ai pus toate speranțele în ea...
Ei bine... moartea e aici, așa cum ai vrut.
O să încerc să te fac fericită. Viața are nevoie de o rațiune de a ființa.
Va fi greu... vor fi căderi, goluri, neîndemânări.
Dar nu voi mai vorbi niciodată de tine, după cum ți-am promis.
Voi ascunde toate fotografiile, toate obiectele la care țineai.
Michel !
A trecut așa de repede ! A zburat atât de departe !
E acolo, te privește... Vede cine sunt, din ce sunt făcut.
E neliniștită ?
E nevoie de timp. Suntem, încă, niște străini...
Ne lipsesc ciocnirile, vrajbele...
Descoperirea dedesubturilor...
pentru a le ajusta, aducându-le la forma potrivită.
Yanick...
Yanick !
Nu vă simțiți bine ?
Știi că Pavarotti, tenorul, nici măcar nu-și privește partenera
atunci când dă ce e mai bun din el ?
Poate să cânte atunci când ea nu-i stă alături ?
Să plecăm...
Nu știu cine pe cine a ajutat azi-noapte. Ne-am sprijinit unul pe umărul celuilalt.
M-ai învățat că unele lucruri sunt cu putință.
Nu cer mai mult ! Mi-ai redat gustul de a fi femeie.
Altceva decât o femeie moartă !
Aici e. Du-te să-ți iei geanta.
- Lydia... - Du-te ! M-am săturat !
În sfârșit, o primă izbucnire ! Ăsta e începutul poveștii noastre.
- Dl Galba, vă rog... - Camera 57. Mai așteaptă cineva.
- Geanta dumneavoastră... - Am aflat trista veste.
Câinii ar trebui să trăiască tot atât cât stăpânii lor.
- Da, este o lege proastă... - Da. Smrt !
Exact. Dar este, totuși, o grijă mai puțin pentru Senor Galba. E mai ușurat.
- E mai liber. - Exact !
Totuși, e genul de om care nu poate trăi singur.
Ăsta e rostul prostituatelor.
O târfă nu-ți lasă timpul să te atașezi de ea.
Așa mi-a spus el... A iubit mult o femeie care l-a părăsit.
- Lucrurile astea lasă urme. - Exact. O să citesc teza.
Până atunci, vreau să-mi iau geanta.
Doamne, s-a întâmplat o nenorocire la 57 ! Dle director !
Jackson !
Isle Saint Louis...
Închideți radioul, vă rog. Ascult muzică !
Nu fumez, nu beau... Fac gimnastică în fiecare zi.
Nu văd nici un motiv să nu mai trăiesc 10, 15, 20 de ani... Cu siguranță !
Știați că media de viață s-a prelungit cu șapte ani ?
Dacă vi se pare că nu conduc bine, puteți coborî !
Nu, pur și simplu era o remarcă optimistă, o generalitate...
N-am nici un chef de conversație !
Aici e ! Intrați ! Intrați, vă rog.
Doamna vă roagă să așteptați. A dat telefon...
- Vreți să mâncați ouă ? - Nu, mulțumesc.
Doamna a spus că trebuie să mâncați și să dormiți puțin.
- Ea unde e ? - Habar n-am !
O să vă sune. Mă duc să vă fac o cafea.
Mulțumesc.
- Michel ? - Știu, Lydia, înțeleg.
Sunt la Roissy. Plec pentru o vreme.
Ai dreptate.
Te-am ascultat rugându-te toată noaptea. E prea complicat pentru mine, Michel.
M-am simțit ca într-o catedrală, Michel.
Mi-era rău, aveam nevoie să ajut pe cineva.
- Știu că am fost egoistă. - Da.
Mi-ai vorbit despre fraternitate. Îți amintești ?
Desigur. Este singurul lucru pe care bărbații
și femeile nu l-au încercat împreună.
E greu... ești o povară prea grea pentru mine, Michel.
Nu există o altă povară.
Michel, nimeni nu poate trăi așa.
Atunci, ai dreptate să plângi.
Acum plec. Plec pentru că ești beat de nefericire Și fiindcă nu știu cine ești...
Cândva, când vom fi noi înșine vom putea face cunoștință.
- Cu luciditate... - Da, e ușor.
Lydia, pleacă liniștită. Du-te cât de departe vrei.
Rămâi câtă vreme mai ai îndoieli. Întâlnește-te cu alți bărbați...
Totuși, nu cu prea mulți.
Nu mă tem. N-ar fi folosit la nimic.
O să te aștept la sosire.
Vei avea o zi lungă. Poți să stai la mine, dacă vrei.
Nu, închipuie-ți că am oroare de case.
Pleacă ! Voi încerca să mă îmbăt.
Nu din cale-afară.
Fii liniștită.
Resincronizare artizanală & corecturi: ***** paminotu *****